Бернардим Рибейру
Секстина

Превод от португалски: Симеон Хаджикосев, 1984

chitanka.info

Залезе слънцето и мракът

пови земята с покривало.

Но ден настъпи и отново

от изток слънцето се вдигна,

а моята любов едничка

от времето не се променя.

След време всичко преминава,

тъй както нощ и ден се сменят.

А моята любов едничка

в сърцето ми вселява болка —

и слънцето когато грее,

и щом се спусне мракът черен.

Заради онзи ден единствен

останалите дни намразвам,

че слънцето за мен залезе,

а аз от нощите боя се;

самият аз съм на земята,

а моята любов — под нея.

Но в любовта си не съглеждам

ни ден, ни час, ни миг едничък

да не е само пръст и пепел

и времето сурово съдя

или коря нощта за всичко,

но слънцето — и то залезе.

Когато не изгрее слънце,

от обич ще съм излекуван.

И ето, черна нощ припада

над оня ден, над оня спомен…

И нека тъй е — имах време,

а всичко беше само пепел.

Ще се превърне в пепел всичко,

което расне под небето,

и радва ме това, че дните

ще отмъстят за любовта ми,

но този ден преди да дойде,

ще страдам още много нощи.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.